PREPORUČUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
...prošla si! Jesi li srela Čea na tom putu?
Ne. Gde su deca? - Kanzas je našao sklonište za njih.
Svi lezite!
Starija sestra i ja smo jednom
gledale film "Ponosno pozdravljamo" na TV-u.
Čuj, imamo još par minuta! - To je priča o medicinskim sestrama
koje su bile zarobljene na Batanu i Koregidoru tokom 2. Svetskog rata
DŽOAN FJURI Port Džeferson, Njujork Bilo je to prvi put u mom životu da... ja...
shvatila sam da žene mogu raditi odvažne i hrabre stvari.
To nije bilo nešto što samo muškarci mogu.
Poručnik Džoan Fjuri
je želela postati medicinska sestra još od kad je bila mala.
Pohađala je sestrinsku školu i onda kada je
njen srednjoškolski drug poginuo tokom Teta,
pridružila se vojsci da učini šta može za ranjene.
Fjuri je dodeljena 71. Evakuacionoj bolnici na Pleiku,
u srcu Centralnih visoravni.
Ništa je nije pripremilo za ono što će videti i raditi
tokom narednih 12 meseci.
Ranjeni ljudi su dovoženi helikopterima stalno po danu i po noći.
Kao i vojnici Vijet Konga i NVA,
koji su se ponekad svađali sa medicinskim osobljem
koji su im pokušavali spasiti udove ili živote.
Kad god je bolnica bila pod minobacačkom vatrom,
Fjuri je ostajala sa najozbiljnijim ranjenicima na intenzivnoj nezi.
Imali smo zaštitne prsluke i šljemove i puzali smo po podu.
Mislim, niste ih zbilja mogli ostaviti bez nadzora.
Morali smo nekako progutati vlastiti strah.
Oficir za trijažu je donosio teške odluke
ko može biti spašen
a ko su oni za koje nema nade.
Jedna od stvari koja je inicijalno bila tako teška
su biti takozvani "očekujući" pacenti.
To su bili pacenti koji su doneti sa bojišta
i utvrđeno je da nemaju šanse da prežive.
Ali još nisu bili mrtvi.
Doneli su... mladog vojnika koji je imao povredu glave,
i rekli su, "On je očekujući".
Nekako sam poludela,
i odlučila sam da oni nisu u pravu,
i ja ću se postarati za tog pacenta.
Rekla sam bolničaru da mi donese krv.
Rekao je, "Poručniče, on je očekujući."
Rekla sam mu, "daj mi krv".
Pa sam skinula odeću sa njega, i...
čitav zadnji deo njegove glave se odvojio.
Kad se to desilo, sva krv koju sam mu davala je izašla napolje.
Moja prijateljica je došla i samo me izvela napolje.
I nekoliko minuta kasnije se vratite unutra...
i nastavite to da radite.
VIJETNAMSKI RAT
# Bio sam šokiran i zbunjen tako dugo, to nije istina.
# Želeo sam ženu, nikad nisam molio za tebe. Ričard Nikson koji je preuzeo funkciju predsednika u januaru 1969.,
# Mnogo ljudi govori, malo njih zna obećao je da će obnoviti zakon i red i časno okončati rat.
# Duša žene je stvorena ispod, da. Stvari su bile mirnije kod kuće,
ali u Vijetnamu mir nije bio bliži.
Američki vojnici su i dalje umirali ganjajući gerilce
koji su se pojavljivali i nestajali kao fantomi.
Amerikanci su i dalje umirali zauzimajući brda
jedino da bi ih napustili i onda ih zauzimali ponovo.
Ljudi i materijal su i dalje tekli na jug
usprkos kontroverznom bombardovanju Kambodže.
Kroz sve to, Hanoj je ostao nepokretan.
Komunisti su insistirali da ne može biti mira
dok vlada u Sajgonu ne bude zamenjena
i dok se Sjedinjene Države ne povuku iz Vijetnama.
U međuvremenu, američka javnost je gubila strpljenje.
Privatno, Nikson je znao da je vojna pobeda nemoguća,
da se stvari moraju riješiti za pregovaračkim stolom u Parizu.
Morao je naći način da izvuče Amerikance iz Vijetnama
a da to ne liči na predaju.
Nikson je takođe verovao da njegova reputacija neumoljivog antikomuniste
može biti prednost sa Hanojem.
"Samo ćemo došapnuti," rekao je,
"znate, Nikson je opsednut komunizmom.
"Ne možemo ga obuzdati kad je ljut,"
"a on ima prst na nuklearnom dugmetu,"
"i Ho Ši Min će biti u Parizu za 2 dana moleći za mir."
Ali Ho Ši Min je sada bio star i bolestan.
A Le Zuan i ostali koji su godinama vukli konce u Hanoju
nisu imali nameru da odustanu od svog cilja
ujedinjavanja zemlje pod komunističkom kontrolom.
Ričard Nikson, koji je obećao brzi završetak rata,
će kao i svi predsednici pre njega,
završiti proširivajući ga.
U tom procesu, on će ponovo potpaliti opoziciju ratu
na američkim kampusima koja je pretila da ponovo razori zemlju.
# Gledam vas sve, vidim da ljubav tamo spava
# Dok moja gitara nežno jeca
# Gledam u pod i vidim da ga treba pomesti Kasne 60. su bile neka vrsta ušća nekoliko potočića.
# ipak moja gitara nežno jeca Postojao je sam antiratni pokret,
# Gledam svet i vidim da se promenio čitav pokret za rasnu jednakost,
# Dok moja gitara nežno jeca okolinu, položaj žena. A himne za tu kontrakulturu
# Gledam svet i vidim je obezbedila najbolja rok muzika koju možete zamisliti.
# da se promenio Ne znam bi mogli postojati danas kao država
# Dok moja gitara nežno jeca bez tog iskustva. MERIL MekPIK Avijacija
Sa svim svojim džombama i usponima i padovima,
# Sa svakom greškom mi sigurno mora da smo naučili to je proizvelo Ameriku koju danas imamo, i bolji smo zbog toga.
Osećao sam se tako u Vijetnamu.
# ipak moja gitara
# nežno jeca Odvrnuo sam zvučnike na sve te stvari.
VRATITE ODMAH VOJNIKE KUĆI
To je predstavljalo ono što sam pokušao odbraniti.
8. Epizoda Istorija sveta (April 1969 - Maj 1970)
Nikad se nisam molio dok sam bio u zarobljeničkom logoru,
ali sam imao nešto kao mantru.
Svake noći kad bih pošao na spavanje,
nakon nekog vremena bih rekao,
"Biću ovde kad zora svane."
HAL KUŠNER Ratni zarobljenik I osećao sam da ako bih mogao živeti još jedan dan,
onda bih mogao još jedan, i onda još jedan.
Na mirovnim pregovorima u Parizu,
Niksonova administracija je postavila novi zahtev...
američka vojska se neće povući
sve dok svi američki zarobljenici ne stignu kući
i Hanoj ne obezbedi tačne podatke
za one nestale u akciji.
Niko nije znao koliko je zarobljenika bilo.
Većinom su to bili piloti zatvoreni u i oko Hanoja,
ali se šačica ostalih, kao Hal Kušner,
borila da preživi u improvizovanim kampovima u džungli
u Južnom Vijetnamu.
Hanoj nije hteo da otkrije imena ljudi koje je držao,
jer je i dalje insistirao da oni nisu bili ratni zarobljenici,
već ratni zločinci.
Mnoge su podvrgli brutalnoj torturi,
iznuđenim "priznanjima", i odbijali su da dozvole inspekcije
Međunarodnog Crvenog krsta.
Džonsonova administracija je umanjivala to pitanje,
nadajući se da bi tiha diplomatija mogla dovesti ljude kući.
Niksonova administracija je umesto toga pokrenula kampanju "idi javno",
namenjenu da stavi muke američkih zarobljenika
i nestalih u akciji u središte stvari.
Takođe je predstavljalo i prekor onima u antiratnom pokretu
koji su izgleda imali više simpatija za Severnovijetnamske civile
koji su bili bombardovani
nego za američke pilote koji su oboreni dok su ih bombardovali.
Sibil Stokdejl, čiji je muž, potpukovnik Džejms Stokdejl,
bio najviši po činu zarobljenik u Hanoju,
stvorila je Nacionalnu ligu porodica
zarobljenih ili nestalih u jugoistočnoj Aziji,
i predvodila je delegaciju supruga u Pariz
da se suoče sa pregovaračima Severnog Vijetnama.
5 miliona Amerikanaca je počelo nositi limene ili bakarne narukvice
izgravirane sa imenina nestalih i datumom nestanka.
Više od 50 miliona "P.O.W./M.I.A." nalepnica za branike
će biti prodato u naredne 4 godine.
Usprkos onome što su im čuvari rekli,
zarobljenici nisu bili zaboravljeni od svoje zemlje.
Na kraju, jedan novinar je napisao, mnogi "ljudi su počeli da govore"
"kao da su Severnovijetnamci kidnapovali 400 Amerikanaca"
"i Sjedinjene Države su krenule u rat da ih vrate."
U isto vreme, sajgonska vlada Vin Van Tija
je držala sopstvene zarobljenike.
Tamo će u neko vreme biti
oko 40.000 Severnovijetnamaca i vojnika Vijet Konga
u 4 pretrpana logora.
Još 200.000 južnovijetnamskih civila će takođe biti zatvoreno,
mnogi bez suđenja.
Marionetski obaveštajni oficiri su me mučili po naređenjima CIA.
Hteli su da priznam. Koristili su različite metode mučenja.
Koristili su struju iz utičnice da me šokiraju.
Sipali su vodu u moja usta
VIN TAI Severnovijetnamski špijun i držali mi usta zatvorena da voda ne može izaći.
Kad bih prestao da dišem morali su da prekinu.
Najbolnije je bilo da vas obese i tuku po noći.
Još osećam bol.
Bol...
je bio neverovatno dubok.
Postoje određena pravila u tunelskom ratovanju.
Ne palite svetlo
ukoliko zbilja, zbilja niste sigurni da ste sami.
DŽEJMS GILAM Vojska Koristite vaša čula.
Obavite prvo ubistvo što tiše možete. To znači da ne pucate.
Jurio sam nekoga u tunelu,
naletio sam na njega na krivini, u mraku.
Mislio sam da sam sam i onda sam osetio njegov dah.
I imali smo rvački obračun u mraku.
Ja sam ga nadjačao i ščepao ga za grkljan,
držao ga dole dok nije umro...
i onda sam izašao napolje.
Tukao sam i zadavio nekoga na smrt u tunelu,
u mraku.
Ali to nije bila jedina žrtva.
Druga žrtva je bila civilizovana verzija mene.
April 1969. je označio vrhunac
američkog vojnog prisustva u Južnom Vijetnamu.
543.482 muškaraca i žena je sada bilo u zemlji,
a još desetine hiljada su bile stacionirane
u vazdušnim bazama i na brodovima izvan granica.
40.794 je dotad poginulo.
I više od 70 milijardi dolara je bilo potrošeno.
Tog proleća, nova borba je zaokupila pažnju američke javnosti,
borba da se zauzme još jedno brdo sa brojem,
Brdo 937 na vojnim mapama.
Tokom 9 dana, američke i južnovijetnamske snage su pokušavale
da zauzmu brdo blizu granice Laosa, i 10 puta su odbacivani.
Gubici su bili tako veliki,
50 Amerikanaca i 250 Južnovijetnamaca je poginulo,
da je mesto postalo poznato kao "Hamburger brdo".
Danas je još 600 savezničkih vojnika ubačeno u borbu.
Iscrpljeni vojnik je rekao novinaru
da njegov komandant bataljona
"neće stati dok nas sve ne pobije."
Nakon 11 dana borbi, "Bitka za Hamburger brdo" se završila.
56 Amerikanaca je poginulo.
Još 420 je bilo ranjeno.
Nedelju kasnije, Amerikaci su napustili brdo,
baš kao što su napustili
toliko mnogo ostalih brda koje su zauzeli uz veliku cenu
tokom godina u Vijetnamu.
Generale, možete li nam opet objasniti strategiju uključenu
u odluku da povučete američke snage
nakon što su zauzele Brdo 937, ili Hamburger brdo?
GENERAL DŽON RAJT
Nijedan komad zemlje kao takav nije za nas važan.
U Senatu Sjedinjenih Država, senator Kenedi iz Masačustesa je održao
kratak govor kritikujući ono što je zvao
"besmislenim i neodgovornim vojnim ponosom"
"u kojem se američki mladići šalju u smrt"
"u besmislenim bitkama kao što je ona za Hamburger Brdo."
Kenedi je pozvao predsednika Niksona
da izda nove naredbe komandantima u Vijetnamu da zaustave takve akcije
i optužio ih je da su u suprotnosti
sa predsednikovim izrečenim namerama traženja mira pregovorima.
Bilo je više smrtnosnijih nedelja tokom rata,
skupljih bitaka, većeg broja žrtava.
Ali je za sve više i više Amerikanaca bilo previše.
Idućeg meseca, magazin "Lajf" je objavio imena i fotografije
svih 242 Amerikanca
koji su poginuli u borbi samo u toku jedne nedelje.
Po prvi put je, u nacionalnoj publikaciji,
statistika žrtava došla sa licima ljudi.
Jedini način na koji su oni mogli meriti uspeh u Vijetnamu
KARL MARLANTES Marinci je bio odnos poginulih, koliko njih naspram koliko nas.
Jedina stvar koja je važna Amerikancima je bilo "nas".
Ako su bila 3 poginula, to je brojka. A ne 30 poginulih Vijetnamaca.
I tako, politički, strategija iscrpljivanja nije mogla dugo potrajati.
Nije nas briga za odnos, samo želimo apsolutnu brojku
koliko je američke dece poginulo.
Galupova anketa je sada pokazala da većina Amerikanaca
veruje da je Vijetnam bio greška.
Ričard Nikson je znao da treba pokazati javnosti
da je kraj na vidiku.
Nacionalni savet bezbednosti je upozorio Niksona
da Generalštab,
ministarstva inostranih i odbrane,
CIA i američka ambasada u Sajgonu
su se interno složili da se bez američkih borbenih trupa,
Južnovijetnamci "ne mogu sada, ili u doglednoj budućnosti,"
"odupreti i Vijet Kongu i velikim severnovijetnamskim snagama."
Ipak, ministar odbrane Melvin Lerd je rekao,
da će rat sada biti "vijetnamiziran".
Sajgonske snage će postepeno preuzeti odgovornost
za suprotstavljenje neprijatelju.
Zadatak generala Krejtona Abramsa
će biti da pripremi ARVN za tu ulogu,
i da se pobrine da se američki gubici
smanje u međuvremenu.
U međuvremenu, američki vojnici će početi da idu kući.
# Daj mi kartu za avion
# Nemam vremena za brzi voz
# Otišli su usamljeni dani, idem kući Kada je Nikson došao i najavio fazno povlačenje,
DIONG VAN MEJ ELIOT Sajgon prebacujući borbe na Vijetnamce, to je bilo nešto što su Francuzi pokušali ranije.
Zvali su to "itjaunissement", požućivanje rata.
Znali smo da vijetnamska vojska nije bila spremna da vodi ovaj rat.
# Oh, moja duša, mi je pisala Ako to nisu mogli uraditi sa Amerikancima, kako će to raditi bez Amerikanaca?
# Dani samoće su prošli, idem kući Iako je Vašington planirao da značajno poveća
vojnu podršku Južnovijetnamskoj armiji,
general Abrams je znao da sama Vijetnamizacija ne može nikad poraziti neprijatelja.
# čujte, gdine, zar ne vidite Ali je imao svoja naređenja.
# Moram da se vratim mojoj curi još jednom Razlog zašto sam se vratio kući ranije
# po svaku cenu, da! je zato jer je Nikson, predsednik Nikson najavio
politiku... Vijetnamizacije.
Vijetnamizacija je bila laž,
ali je imala elemente istine u sebi.
Mi odlazimo, u redu?
# pa, pisala mi je I to je zapečatilo sudbinu Juga. Znao sam to.
# rekla je da ne može više živeti bez mene I mislim da je svako ko je bio svestan
# čujte, gdine, zar ne vidite i mogao da vidi šta se dešava, to znao.
# moram da se vratim Nikson je onda odletio na ostrvo Midvej
# mojoj curi još jednom po svaku cenu, da! da se sretne sa južnovijetnamskim predsednikom Vin Van Tijom.
Nije se usudio da pozove Tija u Vašington
iz straha od izbijanja masovnih demonstracija.
# Dani samoće su prošli,
# idem kući Predsednik Ti me je informisao
da je napredak programa obuke i program opremanja...
južnovijetnamskih snaga
tako uspešan, da sada može preporučiti
da Sjedinjene Države počnu zamenu
američkih borbeni snaga vijetnamskim snagama.
Tju nije rekao tako nešto
ali je osećao da se mora složiti.
"Ništa ne mogu učiniti," rekao je prijatelju.
"Baš kao što ništa nismo mogli"
"kad su Ajzenhauer, Kenedi i Džonson"
"odlučili da dođu."
"Bili smo jasno na odlasku iz Vijetnama,"
sećao se savetnik za nacionalnu bezbednost Henri Kisindžer,
"pregovorima ako je moguće,
"utiliteralnim povlačenjem ako je neophodno."
On i predsednik će redefinisati kako će pobeda izgledati.
Nikson i Kisindžer...
TOM VALELI Marinci Oni... njihov posao je bio da počiste.
Oni su, oni su... Rat je gotov, u redu?
Kad su Nikson i Kisindžer, kad su došli... oni neće dobiti rat.
Pa su razvili tajnu strategiju.
Predaće se... bez da kažu da su se predali.
Ovo nije loša strategija, ovo je jedina strategija.
Dok su američki vojnici počeli da napuštaju Južni Vijetnam,
američko oružje i oprema su tekli unutra.
# Kružite za sletanje, spustite noge na zemlju
# Kružite za sletanje, Više od milion pušaka M16,
# vreme je da se spustimo 40.000 bacača raketa, hiljade vozila na točkovima,
toliko puno, da je jedan kongresmen
primetio kako se od američkih poreskih obveznika
traži da "stave svakog južnovijetnamskog vojnika iza volana."
To naravno nije imalo smisla, jer smo to pokušali 1962 i '63.
NIL ŠIAN Novinar Ljudi se nisu promenili.
Samo su im davali više nameštaja.
Utrostručili su količinu oružja koju su dali sajgonskoj armiji.
VIN TOI BUNG Viet Kong Marionetska armija je ojačala.
Ali za mene, ako američka vojska nije mogla pobediti,
marionetska armija nikad ne bi mogla pobediti.
Južnovijetnamska vojska se povećala sa 850.000 ljudi... na preko milion.
Ali ništa nije moglo izmeniti činjenicu da je raširena korpucija
kontinuirano erodirala njihovu efektivnost.
To je išlo ovako:
čovek postigne dogovor sa nadređenim oficirom,
možda da mu plati u visini oficirove plate.
Zauzvrat, nikad se ne morate pojaviti na dužnosti,
osim možda jednom nedeljno na smotri.
I tako dok ste teoretski u vojsci,
možete obavljati posao sa punim radnim vremenom.
Još jedna vrsta korpucije
LAM KVANG TI Južnovijetnamska vojska je bilo dodavanje ljudi koji nikad nisu postojali na platne liste.
Komandanti su onda mogli uzeti zarade tih "vojnika duhova".
Mnoge jedinice ARVN-a su se dobro borile.
Oni su podneli najveći teret tokom Tet ofanzive,
i do sredine 1969., 90.000 njih je poginulo u borbi.
Njihovo junaštvo je često previđano od strane Amerikanaca.
Bili smo nadmeni prema njima.
TOM VALELI Marinci Prenaglašavali smo njihovu nesposobnost
jer smo želeli da naglasimo našu važnost.
Delom sam uživao u odlasku u Vijetnam.
Ako preživiš, stvarno je uzbudljivo.
To je istorija sveta.
Teško je preživeti. Mislim, tamo gde sam bio,
preživljavanje je bilo problem. Voleo bih da sam bio u Nacionalnoj gardi.
I tačka.
Znao sam suštinu onoga
šta je bilo prihvatljivo u ratu, a šta nije bilo.
Znao sam to. Nisam to trebao dobiti od Marinskog korpusa.
# Vidim da je izašao loš mesec Dobio sam to sa časova veronauke.
# vidim nevolje na putu Tomas Džon Valeli je rođen u Bostonu, sin sudije,
# vidim i odrastao je u predgrađu Njutna.
# zemljotrese i munje Nedijagnostikovana disleksija ga je sprečila da bude dobar u školi.
# vidim loše vreme danas 1969., Valeli je bio radio operator u marinskom korpusu,
deo velike traži-i-uništi misije u Kvang Nam provinciji
u severnom delu Južnog Vijetnama.
13. avgusta, njegova četa je upala u zasedu
i došla pod jaku mitraljesku vatru.
Bila je to "zgrabi ih za opasač" vrsta situacije.
I izgubili smo dosta ljudi.
Kao i oni.
Dosta ljudi je ležalo uokolo.
Valeli je radiom zatražio pojačanje.
Onda je uzeo pušku i municiju od ranjenog marinca,
i pucajući iz hoda zauzeo položaj samo 3m od neprijateljskog mitraljeza.
Bacio je dimnu granatu da označi njihovu poziciju.
I onda, dok je neprijateljska vatra udarala napred-nazad preko polja,
išao je od marinca do marinca, pokazivao im ciljeve među drvećem
i ohrabrivao svoje drugove.
Za njegovu izraženu hrabrost,
Tom Valeli je odlikovan Srebrenom zvezdom.
Želite reći svojim unucima da to ima puno veze sa hrabrošću,
ali to je stvarno prilično refleksno. To je preživljavanje.
Ili ste vi... to je, to je...
nema izbora ovde.
Reagujete ili nećete imati unuke.
Džo Mekdonald: Dajte mi "F"! - Gomila: "F"!
Dajte mi "U"! - "U"!
Dajte mi "C"! - "C"! - Dajte mi "K"!
"K"! - Kakvo je to spelovanje?!
Dva dana nakon bitke
u kojoj se Tom Valeli istakao,
i dok je pola miliona Amerikanaca bilo u Vijetnamu,
pola miliona Amerikanaca se okupilo
na mlečnoj farmi na severu Njujorka na muzičkom festivalu Vudstok.
# Tamo dole u Vijetnamu
# Ostavi knjige i uzmi pušku, zabavićemo se dobro
# 1, 2, 3, za šta se borimo mi?
# Ne pitaj, jebe mi se
# sledeća stanica je Vijetnam
# I 5, 6, 7, otvori Raja vrata
# Nema vremena pitate se zašto, jupi
# umrećemo svi
Dame i gospodo, Santana!
Rečeno vam je jednom, rečeno vam je dvaput.
To je sve, raširite se okolo!
Ovaj tip iz Arkanzasa
mi je rekao da neće nositi radio za mene.
DŽEJS GILAM Vojska Rekao je, "Neću te pratiti kao što Čita prati Tarzana.
"To se neće desiti naredniče."
Pomislio sam, "Ovo će biti dugačak rat".
Ljudi tamo dole čiste, trebate se spustiti dole.
Evoluirao je malo.
Znate, dobio je nekakvu ideju
da su neprijateljski meci slepi za boje.
Oni će ubiti svakoga, ne samo mene.
Afro-Amerikanci su služili u svakom američkom ratu od revolucije.
U ranim godinama Vijetnamskog rata,
oni su pretrpeli neproporcionalan broj poginulih u borbi.
Kad su se lideri za građanska prava požalili,
ministarstvo odbrane je uložilo značajan napor da ispravi taj balans,
i do 1969. su uspeli.
Ali iza linija,
afro-američki vojnici su i dalje tretirani drugačije
nego njihove bele kolege.
I tamo su svi ti, te drkadžije
koji hodaju ovde sa kosom da izgledaju kao proklete cure,
a mi ne možemo nositi 7 cm dugu kosu.
Jebeni propisi su 7 cm.
I većina braće ne može da nosi afro frizuru, kosa mora biti jebenih 2 cm.
I zašto se mi moramo šišati? To je ono što želim znati.
Vijetnam je bio mikrokosmom.
VEJN SMIT Vojni bolničar Sve što se dešavalo u Americi se dešavalo i u Vijetnamu,
u jednom pravcu, obliku ili formi.
U pozadini su se vijorile zastave Konfederacije.
Mislim, od svih stvari koje imamo ovde, čoveče,
čemu zastava Konfederacije?
Zapravo mislim da bi trebao postojati neki prokleti zakon
da jebeno zabrani proklete zastave, čoveče.
Jebena Konfederacija je nestala čoveče.
Kad je neko u okruženju
gde svi imaju pušku, automatsko oružje,
neka sam proklet ako me neko nazove crnčugom
ili mi naredi neko sranje.
Mislim, to je bio stav, rizikovati život za šta?
Dešavale su se sve vrste ludosti,
jer su nas belci i dalje zvali crnčugama,
i bilo je nekih crnaca koji su nas zvali Čiča Toma.
Tamo su bili antiratni ljudi koji su nas zvali ubicama beba,
govorili smo, znate šta, možete reći šta hoćete, ali možete to reći
od tamo, jer ako dođete u domet, imaćete ozbiljnu štetu.
RODŽER HERIS Marinci Kaži šta hoćeš sa udaljenosti, jer ako mi priđeš bliže, iščupat ću ti grkljan. Znaš?
Ali kad smo izašli izvan žice,
i otišli u grmlje, bili smo bliski.
Čak i sa svim našim razlikama.
Možda smo pretili jedni drugima, imali svađe u bazi,
ali kad bi izašli tamo vani,
HUAN RAMIREZ Marinci mi smo bili borbena jedinica.
I to je skoro kao kriza identiteta.
Ja sam rođen ovde i moji roditelji su rođeni ovde.
Osećao sam se na neki način... više kao Amerikanac... nego Meksikanac.
...ruku i ponavljaj sa mnom...
Američka vojska nije zvanično vodila evidenciju o latinoamerikancima,
ali se procenuje da je 170.000 njih služilo u Vijetnamu
i više od 3.000 je poginulo.
Kao i njihovi očevi i dedovi,
mnogi su vojnu službu videli kao patriotsku dužnost
Ali kako su se gubici gomilali
i sa pojavom pokreta za identitet Čikano među farmerima i studentima koledža,
antiratna osećanja u Hispano zajednici su rasla.
Protestujemo protiv diskriminatornih zakona o regrutaciji
ROZALIO MUNJOZ ANTIRATNI AKTIVISTA koji daju odlaganje
svim belcima srednje klase ove zemlje
i čine da najveći teret rata
pada na siromašne, pada na Meksikance.
Saznao sam za antiratne aktivnosti moje majke i sestre
dok sam još bio u Vijetnamu.
U stvari, moja sestra mi je pisala i rekla,
"Nadam se da si u redu sa ovim."
I bila je poštena sa mnom. Rekla mi je šta one rade.
Napisala je, "Radim ovo zbog tebe, jer želim da se vratiš kući."
U skladu sa našom politikom zauzimanja stava oko gorućih pitanja dana,
predstavljamo još jedan u nizu naših uvodnika.
PITANJE: JESU LI ZAKONI O REGRUTACIJI NEPRAVEDNI?
Ovde je opet u našem programu
gdin Patrik Paulsen, potpredsednik.
Ne tvrdimo da je regrutacija savršena,
i imamo konstruktivan predlog za izvodljivu alternativu.
Predlažemo regrutnu lutriju
u kojoj bi se imena svih prihvatljivih kandidata bila stavljana u šešir,
i ljudi bi bili regrutovani prema njihovoj veličini glave.
Male glave bi išle u vojnu službu
a debele glave bi išle u vladinu službu.
Primljeno, 3-1 u putu.
5-8-1.
19-togodišnjak, odustao od srednje škole, bi upitao,
"Zašto smo ovde?"
I standardni odgovor, makar na zvaničnom nivou je bio,
da sprečimo međunarodni komunizam da ne osvoji svet.
Čovek bi rekao, "To je sranje."
VINSENT OKAMOTO Vojska Drugi razlog koji bi izneli, makar u zadnjim danima rata,
je bio da zadržimo američki međunarodni kredibilitet
sa našim saveznicima i našim neprijateljima.
Nijedan 19, 20-togodišnjak ne želi da umre da bi se zadržao
kredibilitet Lindona Džonsona ili Ričarda Niksona.
I tako su u relativno kratkom vremenu, momci govorili,
"Vidi, ne bi trebali biti ovde, ali jesmo.
"Pa je moja jedina funkcija u životu da te pokušam održati živim pajdo,"
"i da moje dragoceno dupe ne bude ubijeno."
"I da onda odem kući i zaboravim sve ovo."
Gušteri, a... ne rade uvek ono što kapetan kaže.
Imamo... kapetan će ostati pozadi, reći će vodu ili nečemu
da krene napred nekoliko stotina metara.
Ne radimo to.
Odemo samo da mu se sklonimo iz vida, sednemo i vratimo se nazad.
Šta se dešava sa neomiljenim oficirom na terenu?
Većina neomiljenih oficira, kako sam ja čuo,
ako dovode guštere u nezgodne situacije previše, oni pucaju na njih.
To je uvek bilo deo rata.
U Vijetnamu se to zvalo "fraging",
po fragmentirajućoj ručnoj bombi koja je najčešće korištena.
Početkom leta 1969.,
dok su hiljade američkih vojnika počele da idu kući,
broj izveštaja o ubistvima ili pokušajima ubistava nadređenih od njihovih vojnika
je alarmantno porastao.
Vojska će istraživati skoro 800 slučajeva.
Većina se dešavala daleko od borbi,
češće kao nasilan ishod rasprava oko rase
ili žena ili droga
nego samog rata.
Ali je bilo i izuzetaka.
To je bila potpuno drugačija vojska
nego ona koju smo poslali u Vijetnam 1965.
I dođe novi poručnik, nabrijan da broji tela.
Želi kontakt, poludi i kaže, "Hoću dobrovoljca za ovo."
Taj ratoborni oficir je bio... jasna i neposredna opasnost
za život i udove guštera.
Dali bi mu suptilne naznake, poslali bi mu malu poruku,
"Najebaćeš ako nastaviš ovako."
Ili bi umesto rasprskavajuće granate
oni možda ubacili dimnu granatu u oficirsku baraku ili bunker.
I ako ne bi popravili svoje ponašanje i stav,
da, oni bi im ubacili pravu bombu.
Vidio sam kako se to događa na vrlo čudan način.
Bili smo u bazi i marinac je počeo da trči prema meni.
Nisam shvatio šta je on...
da je ono što je radio tamo u mraku
bilo da je zapravo bacio ručnu bombu ispod kolibe.
A kada je pukla, pomislio sam, "Sranje".
Znao sam odmah šta je uradio.
On je bio afro-američki marinac.
Afro-Amerikanci su bili tretirani ponižavajuće od svojih nadređenih.
To nije bilo neuobičajeno.
Pa na neki način, koliko god to loše zvučalo,
možda mu je taj tip to zapamtio. Ne znam.
U Parizu se odvija 29. sesija takozvanih mirovnih pregovora. Nije bilo napretka.
Objavljeno je da je u Vijetnamu 139 Amrikanaca izgubilo svoje živote prošle nedelje,
dovodeći ukupni broj mrtvih u našem najdužem ratu...
Četverostrani mirovni pregovori u Parizu su nastavljaju da se kreću nigde.
Da bi prekinuo taj zastoj, Nikson je naredio Henriju Kisindžeru
da otpočne tajne pregovore,
prve u nizu tajnih sastanaka samo sa Severnovijetnamcima.
Prvi se odigrao u apartmanskoj zgradi u ulici Rue de Rivoli.
Vijet Kong i vlada Južnog Vijetnama nisu bili uključeni.
Stav Hanoja je ostao nepromenjiv.
Nisu hteli čak ni da priznaju da imaju vojsku u Južnom Vijetnamu,
a kamoli da diskutuju o njenom povlačenju.
Sad ih je Kisindžer upozorio
da ako ne bude promene u njihovom stavu do 1. novembra,
godišnjici zaustavljanja bombardovanja od strane predsednika Džonsona,
predsednik Nikson bi "razmotrio korake sa teškim posledicama."
2. september 1969., je bila 24. godišnjica
Ho Ši Minovog proglasa o nezavisnosti Vijetnama
na hanojskom trgu Ba Din.
Ho je umro u 9:45 tog jutra.
Rekli su da je bio star 79 godina, ali kao i mnogo toga u vezi njega,
tačan datum njegovog rođenja je bio obavijen misterijom.
Bio je "Ujka Ho" decenijama,
živo oličenje borbe protiv Japanaca,
Francuza, sajgonske vlade
i zatim Amerikanaca.
U govoru pred Nacionalnim parlamentom,
Le Zuan, prvi sekretar Komunističke partije,
koji je bio arhitekt severnovijetnamske vojne politike već deceniju,
obećao je da će ispuniti ono što je bila Hoova vizija:
ponovno ujedinjavanje zemlje pod komunističkim uslovima.
Ništa se nije promenilo.
Hanoj je dao lažni utisak
da je sve "vino i ruže", a nije tako.
Istog dana kada je Ho Ši Min umro,
neobična pres konferencija je održana
u medicinskom centru mornarice Betezga.
Dva bolesna ratna zarobljenika,
Robert Frišmen i Daglas Hegdal,
ROBERT FRIŠMEN DAGLAS HEGDAL koji su nedavno oslobođeni od strane Severnog Vijetnama,
govorili su javno po prvi put o teškom tretmanu
koji su oni i njihove kolege zatvorenici prolazili.
Ne mislim da su samice,
prisilna priznanja, život u kavezu tri godine,
vezivanje kaišima, zabranjivanje spavanja i jela,
uklanjanje noktiju, vešanje u ćelijama,
imati zaraženu ruku koja je skoro izgubljena, zbog ne primanja lekarske nege,
biti vučen po zemlji sa slomljenom nogom,
ili ne dozvoljavati ratnim zarobljenicima razmenu pošte, humano.
Daglas Hedždal je bio tih, povučen,
i tako očigledno bez ikakvih znanja,
da su ga njegovi severnovijetnamski čuvari zvali "glupi".
Ali kada je oslobođen, bio je zlatni rudnik informacija.
Zapamtio je više od 200 imena zarobljenika
uz melodiju pesme "Stari MekDonald ima farmu."
Zahvaljujući njemu, desetine američkih porodica
će po prvi put saznati
da su njihovi sinovi i muževi i očevi i dalje živi.
Nekoliko dana posle pres konferencije,
tretman zarobljenika u Hanoju je počeo da se popravlja.
"Puno manje brutalnosti," sećao se jedan zarobljenik,
"i veće činije pirinča."
Dobro, ko je ranjen? U redu, pokrij me malo!
Devalije je jedini bolničar u vodu. Uplašen je,
uplašen od trenutka kad izađe iz helikoptera do trenutka kad ga pokupi.
Uplašen da će jednog dana biti ubijen
brinući se za ranjenog saborca.
Bio sam zamena za bolničara koji je poginuo.
Prvi zadatak nam je bio da obavimo patrolu.
Ne zaboravi da zaustaviš krvarenje!
I... upali smo u zasedu.
Bilo je apsolutno zastrašujuće.
VEJN SMIT Armijski bolničar Momci su vrištali i drali se.
Bilo je pucnjave svugde.
Ta prva pucnjava, pamtim da sam se molio Bogu,
da ako me On provede kroz ovo ja bih se drugačije ponašao.
Da ću se stvarno promeniti.
Ponekad njihovi životi zavise od tebe, mislim;
držite ih u svojim rukama, kao bolničari.
To je teško reći, ali tada,
držite njihov život i smrt u svojim rukama.
U Vijetnamu, bolničari i mornarički psiholog
su pratili pešadijske jedinice na patrolama,
"traži i uništi" misijama,
i u borbenim operacijama velikog obima.
Skoro 2.000 njih će izgubiti svoje živote.
Za razliku od prethodnih ratova,
mnogi bolničari u Vijetnamu su odlučivali da nose oružje,
i kad bi pucnjava počela, bili su voljni da ga koriste
kako bi zaštitili sebe i svoje ranjene drugove.
Nosio sam M16, ali nisam znao da li bih mogao ubiti.
Deo toga da se bude bolničar je da spasavamo živote.
Pitao sam se, da se tako nešto desi, da li bih?
Učestvovao sam u pucanju na neprijatelja.
Ubili smo dosta ljudi.
Osećao sam tu odgovornost.
Osećao sam krv na mojim rukama.
Kad ubijete nekoga... za svoju zemlju,
sve se promeni.
# Dođite vi koji biste želeli mir
Verujemo kako je moguće stvoriti znatnu većinu u ovoj zemlji # čujte me šta sad kažem
# kažem vam, dođite vi koji bi želeli mir za povlačenje iz Vijetnama, i to je za šta se zalažemo na duge staze.
U novembru se vraćamo, u decembru se vraćamo.
Nameravamo izgraditi pokret,
što će učiniti važnim
SEM BRAUN ANTIRATNI AKTIVISTA da se Sjedinjene Države povuku iz Vijetnama.
Organizatori moratorijuma nemaju nameru
za izazivanje nereda ili sukobe sa policijom.
Umesto toga žele da uključe što veći broj ljudi
u nekom gestu protesta, koliko god skromnom,
kako bi pokazali administraciji da velikom bloku Amerikanaca
# kažem dođite nije stalo do dobijanja ili gubljenja rata,
već samo do njegovog okončavanja.
# vi koji se ne bojite
Razumem da postoji i da će postojati
protivljenje ratu u Vijetnamu na kampusima
a takođe i u naciji. Očekujemo to.
Međutim, to ni pod kojim okolnostima to neće uticati na mene.
Nadajući se da će potkopati podršku za moratorijum,
Nikson je prekinuo pozive na regrutaciju za novembar i decembar 1969..
Uveo je slučajni lutrijski sistem
baziran na datumu rođenja mladića,
namenjen da jednako tretira bogate i siromašne
i ukloni nepravična odlaganja.
Bila je to dobra politika i briljantan politički manevar.
Držimo se zajedno, braćo i sestre. Držimo se sada.
Dok su se ljudi širom zemlje organizovali
za miroljubljivi moratorijum,
članovi radikalne frakcije "Studenata za demokratsko društvo",
"Prognostičari" su preduzeli direktniju akciju.
Manje zainteresovani za okončanje rata koliko za izazivanje nasilne revolucije,
izazvali su ono što su nazvali četiri "Dana besa" u Čikagu.
Nećemo se više samo odupirati svinjama.
Više se ne hvatamo u klopku da je to jedini mogući gest
u reakciji na napade svinja.
Prelazimo u ofanzivu.
Mi sada pucamo.
"Pobijte sve bogataše," jedan od njihovih lidera je rekao.
"Razbijte njihova kola i apartmane."
"Donesite revoluciju kući. Ubijte vaše roditelje."
"To je ono gde je to."
Prognostičari su uzeli svoje ime iz stiha
pesme Boba Dilana koji kaže, "Ne treba vam prognostičar"
"da znate gde vetar duva."
Prognostičari su mislili da će se hiljade okupiti za njihov cilj.
Došlo je samo 600.
Razneli su statuu u čast poginulog policajca,
trčali ulicama vitlajući lancima i cevima,
lupajući prozore i šoferšajbe i jurišali su na policijske barijere.
6 ih je ubijeno. 250 je završilo u zatvoru.
75 policajaca je povređeno;
pravni zastupnik grada je doživotno paralizovan.
Crni Panteri su optužili Prognostičare
kao "anarhističke, oportunističke,"
"kasterovske."
Verovatno je 1969. bila godina
u kojoj je većina nas bila više otuđena
i osećali smo se kao revolucionari.
BIL ZIMERMEN Antiratni aktivsta I to je vodilo do... mnogih ludačkih reagovanja.
Želeo sam da zemlja doživi radikalnu transformaciju,
redistribuciju bogatstva i moći.
Ali pokušati do toga doći kroz oružanu borbu u Sjedinjenim Državama
je bilo suludo.
To su sve bile infantilne fantazije
do kojih su ljudi došli iz frustracije
nemanja delotvorne strategije
za okončanje rata.
Šta mislite guverneru da trebaju raditi ljudi koji
GUVERNER RONALD REGAN KALIFORNIJA se iskreno protive ratu, ali ne u korist Vijet Konga?
Mislim da smo imali... iskustva ranije
ljudi koji su se protivili ratovima,
i mislim da oni rade preko svojih predstavnika,
a to je preko kanala vlasti.
Ali jednom kada ubijanje počne,
veoma teška stvar je,
kako da iskažete ove proteste
bez pružanja pomoći neprijatelju,
bez ojačavanja njegovog otpora i njegove volje da se bori
i time da ubija više naših ljudi?
Većina Amerikaca u prošlosti je to respektovala.
Vidite, ljudi u ovoj zemlji se ne bore u Vijetnamskom ratu.
Vlada se bori. - Vlada je,
vlada je narod, navodno, ne,
ali u ovom slučaju nije. - Nije više, nije.
Ne, slažem se s tobom. Ne u ovoj situaciji, ne.
Zar ne bih trebala upoznati moju vladu kako mislim da su poludeli?
Mislim da su stvarno ludi. Ludost je ovo što radimo.
U stvari, Nikson je rekao da nas neće slušati
i da mu neće diktirati ljudi sa ulice.
Ljudi na ulici su ja.
15 oktobar, 1969 Mir sada! Mir sada!
Moratorijum 15. oktobra, održan širom zemlje,
bio je najveće iskazivanje javnog neslaganja u američkoj istoriji.
# Crni kos peva u mrtvilu noći
GREH ĆUTANJA KAD TREBAJU DA PROTESTVUJU STVARA OD LJUDI KUKAVICE ABRAHAM LINKOLN
# Uzmi ova slomljena krila i nauči da letiš
# Samo si čekao ovaj trenutak da usaneš
Bili su miroljubivi, srednja klasa,
pažljivo fokusirani na okončanje rata.
# Crni kos peva u mrtvilu noći "Lepo je," neko iz marša je rekao, "otići na demonstracije"
# obriši suzne oči i nauči da vidiš bez da se moramo zaklinjati predsedavajućem Mau."
# celog svog života UNIVERZITET KALIFORNIJE BERKLI
Sigurno je ovo jedinstven dan u našoj istoriji.
# čekao si na ovaj trenutak Nikada toliko mnogo naših ljudi nije javno
# da budeš slobodan i kolektivno manifestovalo protivljenje
# crni kos leti, crni kos leti uključenosti ove zemlje u rat.
# crni kos leti, crni kos leti Malo je verovatno da ćemo ostati nepromenjeni.
# crni kos leti Stotine i stotine hiljada
# u svetlo mračne noći u gradovima od Njujorka, sa osam miliona ljudi,
do Duboiza, Vajoming, sa njegovih 800 stanovnika,
su pokušali pokazati predsedniku
njihovo protivljenje ratu.
Prvi veliki protest na kome sam bila je bio u Baltimoru.
# crni kos leti, crni kos leti Nikada pre nisam bila zajedno sa toliko ljudi odjednom.
# crni kos leti, crni kos leti Energija same gomile je bila ogromna.
# u svetlo mračne noći Pitala sam se jesu li svi bili tamo iz pravih razloga.
Nisam bila tamo da pijem ili pušim travu.
Ne u tim situacijama.
KEROL KROKER Saratoga Springs, Njujork To je za mene bilo nešto ozbiljno.
To je bio životni posao. Ovo nije bila zabava.
Nisam želela samo da budem sa gomilom. Nisam želela da samo pravim buku.
Htela sam da se nešto promeni.
I nisam ni na koji način želela da osramotim brata.
IZVEŠTAVA ČARLS KVIN, NBC VESTI Za većinu vlade je danas bio običan radni dan.
Ali u podne na stepenicama Kapitola,
hiljadu mladih pripadnika kongresnog osoblja
je stajalo u tišini 45 minuta.
# crni kos peva u mrtvilu noći
Deca nekoliko predsednikovih najbližih pomoćnika i članova kabineta
su uzela učešće u nacionalnom moratorijumu.
ali joj on nije dozvolio.
Koreta Skot King, udovica dr. Martina Lutera Kinga mlađeg,
je predvodila hiljade tihih demonstranata
pored Bele kuće, u kojoj je Nikson sedeo sam,
pišući za sebe beleške na žutom bloku.
"Nemoj se uzdrmati. Nemoj se kolebati."
"Nemoj reagovati."
3. novembra, predsednik je želeo da povrati inicijativu.
Dobro veče, moji Amerikanci.
Pojavio se na nacionalnoj televiziji i pozvao na strpljenje
i zatražio od Amerikanaca da ga podrže.
Od vas, velike tihe većine mojih sugrađana Amerikanaca,
tražim podršku.
Zalagao sam se u kampanji za predsedništvo za okončanje rata
na način da možemo osvojiti mir.
Što više podrške budem mogao imati od američkog naroda,
to će pre to obećanje biti moguće ispuniti;
što smo više podeljeni kod kuće,
manje je verovatno da će neprijatelj pregovarati u Parizu.
RECITE TO HANOJU Ujedinimo se za mir.
# Ne pušimo marihuanu u Muskogiju;
Govor je bio trijumf.
# ne tripujemo na LSD-u Niksonova podrška skočila je na 68%.
# ne spaljujemo pozive Sve što je u vestima
# ovde na glavnoj ulici; je činjenica da se ovi moratorijumi održavaju,
da je naša zemlja bolesna... bolesna od ovog i bolesna od onog.
Mladi ljudi su oni koji ustaju.
I postoji tiha većina, koja nije više tiha.
OKONČAJTE RAT BOMBARDUJTE HANOJ Mi smo ljudi koji žele da pokažu
da čovek zaslužuje slobodu bez obzira gde se nalazi.
Mnogi hrabri ljudi u ovoj zemlji su umrli da je učine slobodnom...
Verujem u to. - i da vi... i da vi imate sve.
Senator Fulbrajt je rekao pre nekoliko meseci
SPIRO AGNJU POTPREDSEDNIK da ako rat u Vijetnamu potraje duže,
najbolji naši mladi ljudi će biti u Kanadi.
Zaista, što se tiče ovih dezertera,
nezadovoljnika, radikala, palikuća,
civilne i necivilne neposlušnosti među našim mladima,
SDS, PLP, Prognostičar jedan, Prognostičar dva,
Revolucionarni akcioni pokret,
Pantera, lavova, hipija, jipija, tigrastih.
Radije bih zamenio čitav prokleti zoološki vrt
za vod onakvih mladih Amerikanaca kakve sam vidio u Vijetnamu.
"Imamo liberalnu kopilad sada u povlačenju,"
Nikson je rekao svojim pomoćnicima,
"i mi ćemo ih tako držati."
# Moj sine, moj sine,
Zvono na vratima je zazvonilo,
# molim se da dodeš kući i taj čovek je stajao tamo,
# meni, moj sine, moj sine. i rekao, "Gđo Hauard, marširamo u Memfis na proteste zbog rata u Vijetnamu."
Rekla sam, "Stvarno?"
A on je rekao, "Shvatili smo obzirom na ono što se desilo..."
Rekla sam, "Da, moj sin je poginuo."
On reče, "Mislili smo da bi nam se želeli pridružiti."
Rekla sam mu, "Jedan od razloga za šta je umro je da vi imate pravo.
DŽEN HAUARD Nešvil, Tenesi "U ovoj zemlji vi imate pravo. Samo napred i demonstrirajte."
"Uzmite to."
"Ali ne, neću vam se pridružiti."
"Reći ću vam nešto. Ako mi ikad više zazvonite na vrata,"
"razneću vam glavu Magnumom 357."
Bio sam stacioniran u Vijetnamu
u provinciji Kvang Ngaj.
Čak i za vreme Francuza,
tamo je bilo jako puno Viet Mina,
a kada sam ja došao, Vijet Konga.
Nijedna provincija nije više propatila tokom američkog rata
od obalske provincije Kvang Ngaj.
Više od 70% sela je bilo granatirano brodovima mornarice,
bombardovano, srušeno ili spaljeno do zemlje,
i više od 40% stanovnika
je otjerano u izbegličke logore
pre nego je Tim O'Brajen iz Vortingtona, Minesota,
stigao tamo 1969.
To je bila provincija koju bi valjda dosta Amerikanaca moglo videti
kao neku vrstu ruralne Amerike.
Kao seljački kraj.
Možda i jesu bili seljačine, ali su bili jako nezavisni.
Vojnik O'Brajan je služio u četi Alfa,
3. voda, 5. bataljona, 23. Amerikal divizije,
sa sedištem u zoni sletanja po imenu Gejtor,
"12 do 15 hektara skoro Amerike," sećao se O'Brajen,
sa vrućim tuševima i hladnim pivom.
Nije bilo osećaja misije. Nije bilo osećaja svakodnevne potrebe.
Nismo znali zašto smo bili u selu
ili šta smo trebali da postignemo.
Pa smo prevrtali vrčeve sa piriničom
i pretraživali kuće i ljude,
i nismo znali šta tražimo i retko smo išta nalazili.
I neko bi mogao poginuti, neko od nas, a neko ne bi.
Onda bi se vratili u isto selo nedelju kasnije
ili dve nedelje i radili bi sve isto ponovo.
Bilo je to kao lov na duhove.
Američki transporter
je slučajno zgazio jednog čoveka iz O'Brajanove čete.
Neprijateljska bomba se odbila od O'Brajanove kacige i eksplodirala,
ranjavajući vojnika koji je stajao par metara dalje.
Ali mine i zamke su bile najveća opasnost.
Negde oko 80% naših žrtava
je dolazilo od protivpešadijskih mina svih vrsta.
U Vijetnamu, za mene, samo ustati ujutro
i pogledaš vani na zemlju i pomisliš,
"Za nekoliko minuta ću hodati tamo,"
"i hoće li moj leš biti tamo ili tamo?"
"Hoću li izgubiti nogu tamo?"
Uvek sam mislio o hrabrosti kao o jurišanju na neprijateljske bunkere
ili odolevanju vatri.
Ali samo hodati Kvang Ngajem,
dan za danom, selo za selom,
i kroz pirinčana polja i sve do planina,
samo pomeranje vaših noga je bio čin hrabrosti
koji ako kažem da živite u Sijuks Sitiju, ne bi bilo hrabrost
prohodati do prodavnice na glavnoj ulici,
samo nogu pred nogu tamo i nazad.
Ali u Vijetnamu, za mene, samo hodanje je bila velika hrabrost.
razmišljajući, "Kako ovo radim?"
Amerikanci su smatrali da smo bili Marksovi sledbenici.
Ne, niste bili u pravu.
BAO NIN Severnovijetnamska vojsa Borili smo se za ovu zemlju,
da ne bude više bombardovanja, ne bude više rata.
Da ne bude više mrtvih,
da ne bude više uništavanja.
Bao Nin je imao 17 godina
kad je regrutovan u vojsku Severnog
Vijetnama da se bori protiv Amerikanaca,
baš kao što se njegov otac borio protiv Francuza.
Njegov rat će se voditi na Centralnim visoravnima Južnog Vijetnama.
Američka vatrena moć
je ono čega su se Nin i njegovi saborci najviše bojali.
Kad su bombe padale, samo kamen ne bi bio užasnut.
Ako bi Amerikanci primetili kretanje u šumi, uništili bi šumu.
Ko zna koliko je novca potrošeno? Novca američkih poreskih obveznika.
Ako je grozd napalm bombi bačen,
džungla bi se pretvorila u more vatre.
Možete li zamisliti more vatre?
Naravno, život vojnika je jadan.
Čak i američki vojnici su bili jadni.
Mladi čovek kao što je Tim O'Brajan, on je bio stvarno jadan.
Ali oni nisu gladovali, nisu mogli gladovati.
Mi smo morali da tragamo za hranom.
Naša vojska nam je davala samo malo pirinča i soli.
Uvek smo tragali za američkom hranom.
Zvali su to gotovim jelima C.
Američki vojnik je nosio dovoljno hrane za piknik, sve što želite.
To nije bilo kao ratovi o kojima sam čitao u zapadnoj literaturi.
kao 1. Svetski rat gde su dezerteri streljani.
Vijetnamci to nisu mogli raditi, jer bi morali sve da ubiju.
U Vijetnamu, dezerter bi pobegao kući
da poseti majku par dana i onda bi se vratio.
I pustili bi ga da im se opet pridruži.
Većina se nije bojala umiranja.
Vojnik zna da je živ danas, ali bi mogao umreti sutra.
Ali ako ga uhvati nostalgija, ako mu nedostaje njegova majka,
on će prehodati hiljadu kilometara nazad na Sever.
Povratkom proleća, O'Brajanova jedinica je poslata u zonu operacija
koju su Amerikanci zvali "Pinkvil," (ružičasto selo)
grupu sela koja je uključivala i zaseok po imenu Mi Laj.
Mrzeli smo da idemo tamo.
Kad bi nam rekli, "Idete za Pinkvil,"
rekli bi jedan drugom, "Neko će umreti,"
ili, "Neko će izgubiti nogu."
Užasavali smo se od tog mesta. Bilo je prepuno mina.
Seljani su bili...
Izraz na njihovim licima,
uključujući decu od recimo, 6, 5 godina,
je bila mešavina neprijateljstva... i užasa.
Ne mogu reći da nas je mnogo seljana dočekalo raširenih ruka,
ali je ovo mesto bilo posebno.
Sećam se razgovora sa saborcem,
"Kakvo je ovo mesto?"
I onda na oko tri četvrt moje ture u Vijetnamu,
priča o masakru u Mi Laju se pojavila u Državama.
12. novembra 1969.,
Dispač novinska agencija u Vašingtonu
je izašla sa pričom novinara istraživača Sejmura Herša.
Uskoro je bila propraćena objavom
fotografija snimljenih od strane vojnog fotografa Ronalda Haberlija.
Priča i fotografije su zapanjili zemlju.
Učinjene su optužbe da su vojnici divizije Amerikal
ubili čak 567 južnovijetnamskih civila
tokom akcije u martu 1968.
20 meseci ranije,
16. marta 1968. ujutro,
pešadijskoj četi od 105 ljudi
koji su pripadali diviziji Amerikal,
i prevođeni kapetanom Ernestom Medinom
i poručnikom Vilijamom Kejlijem,
je naređeno da dođu helikopterima u selo Mi Laj 4.
Otkad su stigli u Vijetnam, izgubili su 28 ljudi od mina,
zamki i nevidljivih snajperista.
Dva dana ranije je ubijen popularni komandir odeljenja.
Rečeno im je ih da glavnina jedinice Vijet Konga
čeka i bili su željni osvete.
Ali nije ih dočekala neprijateljska vatra,
nisu naišli na neprijateljske vojnike.
Umesto toga, tokom naredna 4 sata,
Medina, Kejli, i njihovi ljudi su ubili
407 bespomoćnih muškaraca, žena, dece i beba.
Mnoge od žena i devojaka su bile silovane pre nego što su ubijene.
Došlo bi do još većeg krvoprolića
da pilot helikoptera po imenu Hju Tompson mlađi nije sleteo
između njegovih ljudi i nekih njihovih meta
i naredio svojoj posadi da otvori vatru na svoje saborce Amerikance
ako ne prestanu da ubijaju civile.
U isto vreme, oko kilometar odatle,
druga četa je ubila još 97 seljana.
I iznenada kao da se zavesa podigla sa prozora,
i pojavilo se svetlo i razumeli smo šta je izazvalo
taj užas na licima te dece
i strah... i mržnju.
Stotinu i nešto američkih vojnika u toku 4 sata ili tako nešto
je kasapilo nevine ljude,
na sve načine, mitraljezima
i bacanjem u bunare i skalpiranjem
i ubijali su ih u jarcima
i onda su uzeli pauzu za ručak i ponovo nastavili.
Sistematsko ubistvo.
Kakve ljude? Muškarci, žene, deca?
Muškarci, žene, deca. - Bebe? - Bebe.
Poručnik Kejli je došao i rekao,
"Znaš šta trebaš sa njima, zar ne?" I rekao sam, "Da".
Uzeo sam zdravo za gotovo da je samo hteo da pazimo na njih.
Otišao je i vratio se nazad za 10 ili 15' kasnije,
i rekao, "Kako to da ih još niste ubili?"
Koliko ste ih ubili tada? - Pucao sam automatskom paljbom, pa...
ne možeš... samo sipaš na njih,
pa stvarno ne možeš da znaš koliko si ih ubio
zato što se to događa tako brzo.
Pa mislim da sam ih ubio 10 ili 15.
Muškaraca, žena i dece? - Muškaraca, žena i dece.
I beba? - I beba.
Zašto sam to uradio?
Jer sam osećao da mi je to naređeno da uradim.
I izgledalo je...
U to vreme sam osećao da činim ispravnu stvar.
Stvarno jesam.
Jer, kao što sam rekao, izgubio sam drugove,
izgubio sam... izgubio sam dobrog...
prokleto dobrog drugara... Bobija Vilsona...
i to mi je bilo na savesti, i to je bilo...
Nakon što sam to uradio, osećao sam se dobro.
Ali kasnije tog dana me je pogodilo.
Mislim da je teško, za mnoge Amerikance
razumeti da mladi, sposobni,
hrabri američki momci mogu postrojiti
stare ljude, žene, decu i bebe
i hladnokrvno ih pobiti.
Kako to objašnjavate?
Ne bih znao.
Ubijanje civila se dešavalo u svakom ratu.
U Vijetnamu, to nije bila politika ili rutina
ali nije bilo ni odstupanje.
Ipak, razmera i usmerenost i bliskost
onoga što se desilo u Mi Laju su bili drugačiji.
Bilo je drugačije jer su ubijali Vijetnamce neposredno
NIL ŠIJAN Novinar puškama i granatama. Ubijali su ih direktno.
Nisu to radili bombama i artiljerijom.
Da su to radili sa bombama i artiljerijom, niko ne bi rekao ni reč,
jer se to dešavalo svo vreme.
Nisu svi vojnici učestvovali u ubijanju tog dana.
Neki su odveli seljane na sigurno.
Ali neuspeh vojnog vođstva na skoro svim nivoima,
stvorio je uslove u kojima je taj masakr bio moguć.
Mi Laj je možda šokirao američku javnost,
ali to nije bila novost za vojsku.
Desilo se skoro 2 godine ranije,
malo nakon Tet ofanzive.
Hju Tomspon, pilot helikoptera koji je pokušao da spreči masakr,
prijavio je ono što je video,
ali niko u lancu komandovanja nije bio voljan da deluje.
Krvoproliće je zataškano.
Kasnije je bivši kaplar po imenu Ronald Rajdenauer,
koji je čuo šta se desilo od nekoliko ljudi koji su bili tamo,
pisao pisma predsedniku Sjedinjenih Država,
ministru odbrane,
i gomili ostalih visokih zvaničnika.
O čemu ste mislili
pre nego ste odlučili da preduzmete akciju?
Mislim da sam se borio sa sopstvenom savešću
da pokušam da odlučim šta da preduzmem.
Osećao sam da moram nešto da preduzmem.
Morao sam uraditi nešto. Nisam se mogao samo...
pomiriti sa ovim saznanjem u ostatku mog života
da ne bih mogao... živeti sa tim ako to ne bih uradio.
Prva reakcija predsednika Niksona
je bila da istraži one koji su prijavili pokolj.
"Oni prljavi Jevreji iz Njujorka"
"su oni koji stoje iza toga," rekao je svom pomoćniku.
Na kraju, general Vilijam R. Pirs,
veteran sa 30 meseci komandovanja trupama u Vijetnamu,
je postavljen na čelo komisije koja će ispitati šta se stvarno desilo.
Pirs je pronašao da je 30 osoba,
uključujući komandanta divizije, generala Samjuela W. Kostera,
ili činilo zločine ili su se zaverili da ih prikriju.
Pirs je želeo da Mi Laj nazove "masakrom".
Nadređeni su mu rekli da koristi frazu,
"tragedija velikog obima."
Na kraju, Armija je optužila 25 oficira i vojnika,
uključujući komandira voda, poručnika Vilijama Kalija.
Kali je ubica.
Kali je ubica
i... bolesna osoba.
Ne želim ni na koji način,
TOM VALELI Marinci vršiti propagandu protiv marinsog korpusa,
ali mi nismo imali tog čoveka.
Imali smo pojedince, koji...
koji su počinili ratne zločine, naravno.
I želio sam da ih ubijem.
Ponekad poželim da sam ih ubio.
Ali... sam se bojao da ih ubijem.
# 2, 1, 2, 3, 4
# Svi pričaju o
# Bagismu, Šagismu, Dragismu, Madismu, Ragismu, Tagismu ovo-ismu, ono-ismu, ismu, ismu, ismu. Nikada nisam smatrao Vijetnamce našim neprijateljima.
Nikada nisu uradili ništa što bi pretilo
bezbednosti Sjedinjenih Država.
# Sve što kažemo Bili su 16.000 kilometara daleko,
baveći se svojim poslovima, a mi smo otišli u njihovu zemlju,
# je dajte šansu miru i rekli im kakvu vrste vlade bi mi voleli da oni imaju.
# Sve što kažemo Kad sam vidio protestante,
reagovao sam na nekoliko nivoa.
# je dajte šansu miru Intelektualno, svakako da razumem njihovo pravo
na slobodu govora. Ali ću vam reći
da kad ih vidim kako mašu zastavama NFL-a,
neprijatelja protiv koga smo se ja i moji prijatelji morali boriti,
i u toj borbi su neki moji prijatelji morali poginuti,
to mi nije baš dobro izgledalo.
15. novembra 1969., pola miliona ljudi je protestovalo
protiv rata ponovo u Vašingtonu.
Ovaj put su autobusi obezbedili neprobojni zid oko Bele kuće.
Predsednik Nikson je tvrdio da je bio prezauzet gledanjem fudbala na televiziji,
da bi obratio pažnju.
Ali je sugerisao da bi helikopteri Armije mogli biti korišćeni
da ugase sveće demonstranata.
KOMUNISTIČKA PARTIJA *** USA ***
Stotine hiljada drugih su demonstrirali
u San Francisku i Njujorku.
Najupečatljivi antiratni protest na Dan zahvalnosti
se nije odigrao u zemlji, već u Vijetnamu,
iako je njegova forma bila tipično američka.
Oko 100 američkih vojnika stacioniranih u bolnici Pleiku
je odbilo da jede njihovu tradicionalnu ćuretinu.
Opisali su svoj post kao pasivni protest protiv rata.
Armija je uradila ono što i inače.
DŽOAN FJURI Vojna bolničarka Svake godine, za Dan zahvalnosti, oni prave veliku stvar.
Oni će doneti ćurku, pire krompir, pitu od jabuka i šta god.
A u tom trenutku, mislim,
puno nas je bilo veoma, veoma cinično u vezi rata
i onoga što se dešavalo.
Ali nismo želeli da pravimo veliku frku oko toga.
Znali smo da će tamo biti ljudi sa televizije.
I par organizatora je tražilo ljude za razgovor.
Došli su do mene i rekla sam, "Ne. Postiću i radiću svoj posao."
"Ali stvarno ne želim biti uključena u neku medijsku stvar."
Na taj Dan zahvalnosti, poručnik Fjuri je bila na dužnosti
kad se jednom njenom pacijentu naglo pogoršalo stanje.
Neki pacijenti vam prirastu srcu.
A taj dečko, mislim da je imao 18 godina. Njegovo ime je bilo Timi.
Bilo je malo verovatno da će preživeti.
I bila sam tako ljuta.
Upravo sam ga izgubila.
Sećam se da sam izašla iz operacione sale, strgnula sam odelo i masku,
izašla sam napolje i rekla, "Gde su svi ti novinari?"
Postim protiv svakog rata, ili neprijateljstva
koje nepotrebno povređuje nevine ljude,
širom sveta, ne samo u Vijetnamu, već svuda,
uključujući i Sjedinjene Američke Države.
Mislim, ne protestujete protiv rata u ratnoj zoni.
Do tada ste naravno, imali taj stav,
"Šta će oni uraditi?
Poslati me u Vijetnam?"
Danas Mesec. Sutra - Vijetnam.
Recimo samo da biti marinac ratni veteran
u kampusima koledža 1969. i 1970.,
to baš nije bila dobra stvar da se bude
DŽON MUSGREJV Marinci ako ste hteli da izlazite sa curama i budete popularni.
Kad sam došao kući, izgledalo je kao
da nisam imao ikome bilo šta da dam.
Marinski kaplar Džon Muzgrejv je skoro poginuo
u borbi ispod DMZ-a u jesen 1967.
Ranjen je u vilicu i rame,
rebra su mu polomljena, pluća probušena, nervi pokidani,
i proveo je 17 meseci u mornaričkim bolnicama.
Sada je studirao na Bejker univerzitetu u Boldvin sitiju, Kanzas.
Ali gde god otišao, rat nije bio daleko.
A taj mirovni pokret, neko vreme je bio dosta gadan,
nazivajući veterane ubicama beba.
PALITE VOJNE POZIVE NE DECU Malo je reći da nas je to ljutilo. Slamalo nam je srca.
Šta su oni mislili?
Ne okrećeš leđa svojim ratnicima.
Nisam više nikome verovao.
Samo mojoj porodici.
Muzgrejv je bio povređen načinom kako su ga neki ljudi tretirali
da se dobrovoljno javio za povratak u Vijetnam.
Marinci su ga odbili zbog njegovih povreda,
i umesto toga su tražili da pomogne u regrutaciji.
Radio je to neko vreme,
ali kad su mu studenti postavljali pitanja o ratu on nije mogao da odgovori
i takođe je počeo da čita o tome kako i zašto se borio.
Imao sam prijatelje tamo koji su bili na drugoj turi,
i nekako, i dalje sam se smatrao marincem
i... i što sam više čitao,
to manje sam mogao braniti naše prisustvo tamo.
I onda, prestao sam da pričam sa svima.
Muzgrejv se postepeno počeo osećati kao da je podeljen na dvoje.
I dalje je bio progonjen sećanjem na one marince
koji su umrli da bi on živeo.
Tih godina sam izlazio sa mojim pištoljem.
Došao bih kući nakon opijanja,
i pritiskao bih ga na slepoočnicu, ili bih ga stavljao ispod brade,
pitajući se hoće li ovo biti noć u kojoj ću imati petlje da to uradim.
Imao sam metak u cevi i otkočio bih ga.
Isti tip pištolja koji sam nosio u Vijetnamu.
I pomislio sam, "Stvarno ću to uraditi večeras."
Znate, kao, "Stvarno ću to učiniti".
I moji psi... pustio sam pse napolje. Imao sam dva psa.
Oni su skakali i grebali na ulaznim vratima.
Želeli su unutra.
Zakočio sam pištolj, spustio sam ga i pustio ih unutra.
Bili su tako otvoreni u svojoj ljubavi prema meni
da sam bukvalno rekao naglas,
"Vau, ako zbilja želim ovo da uradim, mogu to sutra."
Vratio sam se u sobu i stavio pištolj u fijoku, i...
i ja... mislim da je to bilo najbliže dokle sam stigao.
Mislim da bih se možda ubio... u... ubio te noći.
Ali nešto tako jednostavno kao moji psi koji su hteli nazad...
je zaustavilo te misli.
Zbilja mi je drago da se to nije desilo.
Ipak, u to vreme je to imalo puno smisla.
25.000 VOJNIKA SE POVLAČI IZ VIJETNAMA ZA 30 DANA
Povlačenje trupa Ričarda Niksona je
konačno okrenulo Muzgrejva protiv rata.
"Ako nije vredno pobeđivanja," rekao je,
"nije vredno ni umiranja."
Njegova lojalnost marincima
mu još nije dozvoljavala da to otvoreno kaže,
ali je rekao na antiratnom skupu na kampusu
da se trebaju prestati ponašati kao da ih nije briga
za ljude od kojih je traženo da se bore,
i pozdravljen je stojećim ovacijama.
Za mene je mislim prekretnica bila,
jedne večeri koju sam proveo sa mojim prijateljem Sonijem Volterom,
DŽEK TOD Nebraska koji je bio upravo demobilisan iz vojske,
i došao je kući i proveo je jedno veče
pre nego što sam otišao u uveravanju mene da ne idem.
Čak je ponudio i da me odveze u Kanadu.
Pokazivao mi je neke užasne slike iz Vijetnama
tokom njegovog boravka tamo.
Mislim da je sve što se desilo kasnije imalo korene u toj večeri.
Dok je išao na Univerzitet Nebraske,
Džek Tod je prolazio obuku za marinskog oficira,
dok ga loša kolena nisu prisilila da odustane
i verovao je kako ga je to izuzelo
od uzimanja učešća u ratu koji je sve više vidio kao nemoralan.
Počeo je da radi kao novinar za Majami Herald.
Ali je u jesen 1969. dobio poziv za regrutaciju od Armije.
Otišao sam na lekarsku proveru i pokazao im otpusnicu iz Marinaca
i sećam se narednika, ili ko je god bio sa kim sam pričao, kako kaže,
"Vi ste otpušteni iz oficirskog programa."
"Regrutujemo vas kao vojnika."
Krajem novembra 1969.,
Tod se javio na osnovnu obuku u Fort Luis, Vašington.
Moral nije mogao biti gori.
I izgledalo je da to uključuje
čak i narednike i oficire.
Niko nije želeo da ide. Niko.
Amerika izgleda da se pomerila sa visokog Vudstoka
tog leta na ovo... ovu vrstu gorkog niskog Niksona.
Džek Tod i još jedan pripadnik njegove jedinice
su počeli po noći pričati šta znači biti veran svojoj savesti.
Nekih 170.000 ljudi
je dobilo status prigovora savesti
tokom vijetnamske ere.
Ali pošto je Džek Tod sumnjao u postojanje Boga,
taj put je bio za njega zatvoren.
Bila su samo dva puta. Zatvor ili Kanada.
I za mene, ići u zatvor je bilo samo...
Nisam se mogao suočiti sa tim.
Zato sam otišao u Kanadu.
# Zbogom Anđelina Zvona krune
# su ukradena od bandita, Sećam se te zadnje predivne vožnje,
# moram pratiti zvuk sve te Daglasove jele duž puta.
I sećam se, nakon što smo prošli granicu,
# triangl zvecka, bio je povetarac, kao da su nam mahnuli
# muzika je tiha, i gledao sam u retrovizor, misleći,
"Čoveče, tamo je moja zemlja. Nikad je više neću videti."
# ali zbogom Anđelina
# noć je buknula
# i moram da idem
Nazivan sam kukavicom stalno.
# nema koristi od priče Trebalo mi je dugo vremena
# i nema potrebe za optužbe, da ne osećam da je ono što sam uradio
bilo kukavički, jer sam i dalje imao
# nema šta da se dokaže, to vojno duboko ukorenjeno u mene.
# sve je još uvek isto To je bila najhrabrija stvar koju sam ikad uradio.
Najhrabrija stvar koju sam ikad uradio.
Vankuver
Džek Tod je na kraju našao posao kao novinar,
što mu je omogućilo da dobije "stalni boravak,"
# zovi me po imenu ako želiš, nikad ti neću zabraniti, korak prema kanadskom državljanstvu.
Samo četvrtina od 30.000 Amerikanaca koliko se procenuje
# ali zbogom Anđelina, da je prešlo u Kanadu je to uspela da uradi.
# nebo je eksplodiralo i moram da odem gde je tiho
U isto vreme, oko 30.000 Kanađana
će se dobrovoljno prijaviti za borbu u Vijetnamu.
HAL KUŠNER Ratni zarobljenik Mislio sam o... mojim roditeljima i rođacima
i mojoj ženi i mojoj maloj curici.
I jedna od stvari koja me je uznemiravala, je da...
se nisam mogao setiti kako oni izgledaju nakon nekog vremena.
Sećao sam se kako su njihove slike izgledale.
I kad sam ih zamišljao u mom umu
zamišljao sam sliku, fotografiju.
Valeri Kušner je stigla na... - Supruga Hala Kušnera, Valeri,
nije bukvalno čula ništa o svom mužu
od njegovog zarobljavanja od strane Vijet Konga 1967.,
i putovala je na Daleki Istok
da pokuša da popravi uslove za njega.
Mislim da je period moje najveće frustracije
bio malo pre i nakon rođenja našeg sina.
On je rođen u aprilu 1968.,
a moj muž je zarobljen u novembru 1967.
Tako da moj muž još ne zna za njegovo rođenje.
Dok njihovog oca nema, Kušnerova deca
jako zavise od njihove majke i njihovih dedova i baka.
Mladi Majk nikad nije video svog oca, ali ga 6-togodišnja Toni Džin pamti.
Uspomene na majora Kušnera su svuda u njihovoj kući.
Toni, međutim, zna samo da je on odsutan, da je
zarobljen, da ja deda tu sve dok tata ne dođe kući.
Kušnerovi brinu, ali ne tuguju.
Don Farmer, ABC Njuz.
U februaru 1970., u kući u industrijskom predgrađu Pariza,
Henri Kisindžer je otpočeo novu seriju
tajnih pregovora... razgovora tako tajnih
da ni ministru inostranih poslova SAD nije rečeno za njih.
Njegov pregovarački partner
će biti Le Zuanov blizak politički saveznik, Le Duk To,
veteran 40 godina revolucionarne borbe
i partijskih intriga, pronicljiv, neumoljiv,
i otvoreno prezriv prema Vijetnamizaciji.
Ako Sjedinjene Države nisu mogle da pobede
sa pola miliona svojih vojnika, pitao je Kisindžera,
"Kako možete uspeti kad pustite da se samo vaše marionetske trupe bore?"
Amerikanci su priznali da nemaju odgovora.
Bez obzira na zastoj u Parizu,
Niksonova prva godina je bila trijumf.
Povukao je 115.000 vojnika iz Vijetnama.
Broj američkih žrtava je pao.
Smanjenje poziva za regrutaciju i novi lutrijski sistem
su smanjili protivljenje ratu.
A nasilne akcije nekih revolucionara
su naštetile samom antiratnom pokretu.
Između septembra 1969. i maja 1970.,
biće stotine postavljenih bombi,
u bankama i sudnicama,
centrima za prijem regruta i objektima rezervnih oficira.
Jedan policajac je poginuo. Tri potencijalna bombaša
su slučajno sami sebe digli u vazduh u Grinič Vilidžu.
Antiratni pokret se podelio.
NENSI BIBERMEN Antiratni aktivista Bilo je ljudi koji su osećali da je jedini način
na koji ćemo okončati rat to da postanemo nasilniji.
Da se moramo nasiljem suprotstaviti nasilju.
Kako će se to desiti nije govorilo otvoreno.
Ali postojalo je to ispod površine.
Ovo je vodovodna cev napunjena barutom.
Moji Amerikanci,
živimo u doba anarhije,
kako u inostranstvu tako i kod kuće.
Vidimo bezumne napade na sve velike institucije,
koje su stvorene od slobodnih civilizacija u zadnjih 500 godina.
Čak i ovde u Sjedinjenim Državama,
veliki univerziteti su sistematično uništeni.
Ako, kad smo u velikoj opasnosti, svetska najmoćnija nacija,
Sjedinjene Američke Države,
postupa kao jadan, bespomoćan div,
snage totalitarizma i anarhije
će pretiti slobodnim nacijama i slobodnim institucijama širom sveta.
30. aprila 1970.,
predsednik Nikson je šokirao svet
objavljujući da je poslao 30.000 američkih vojnika
da upadnu u Kambodžu.
Prethodnog meseca, princ Norodom Sihanuk je svrgnut pučem.
Godinama je dozvoljavao Severnovijetnamcima
da imaju utočišta u njegovoj zemlji,
ali nije protestovao kad su ih američki bombarderi napadali.
Novi predsednik, Lon Nol,
je bio antikomunista, podržan od Sjedinjenih Država.
Nikson je sada osetio da bi mogao uraditi
ono što su američki generali želeli da urade godinama,
da goni neprijatelja van granica Južnog Vijetnama.
Američkim trupama od 30.000 vojnika
će se pridružiti 50.000 vojnika ARVN-a.
Cilj je bio da se napadnu severnovijetnamski
kampovi i linije snabdevanja
i da se kupi vreme da se južnovijetnamska armija
pripremi za samostalnu borbu.
Nikson je rekao javnosti
da je naredio "upad", a ne "invaziju",
namenjen samo da zaštiti američke momke u Južnom Vijetnamu
i da odgovori na Severnovijetnamsku "agresiju".
Nisam brinuo o političkom konfliktu.
DŽEJMS GILAM Vojska Brinuo sam o tome, "Hoću li biti živ u narednih 10'?"
Bili smo na zapadnom obodu invazije.
Ušli smo dalje od svih u Kambodžu.
Bilo je to vruća zona sletanja.
Dobio sam rupe u mom rancu.
Ležao sam potrbuške i pogađali su me u ranac,
što znači da su mi promašili glavu za možda 10 cm.
Stvarno nisam mislio da ću videti kraj te nedelje.
Prizor američkih vojnika koji prelaze granicu Kambodže
je nanovo potpalio antiratni pokret.
Ako se vojnici vraćaju kući,
ako se rat bliži kraju,
zašto je Nikson odlučio da ga proširi?
Kako će invazija druge zemlje
pomoći da se donese mir u jugoistočnu Aziju?
Reakcija na kampusima je bila brza i predvidljiva.
Studenti i mnogi od njihovih profesora su protiv predsednika.
Studenti Prinstona su pozvali na nacionalni studentski štrajk.
Antiratna okupljanja su planirana na Harvardu, MIT-u, Indijani,
Purdu univerzitetu i drugim koledžima.
U ponedeljak ujutro, 4. maja 1970,
oko 2.000 studenata se okupilo na zemljištu
Kent Stejt univerziteta u Kentu, Ohajo.
Neki su samo išli sa časa na čas.
Ostali su planirali da prisustvuju skupu sazvanom kao protest
Niksonovom širenju rata
i prisustvu Nacionalne garde Ohaja u kampusu.
Guverner Džejms Rodes je pozvao gardiste 2 dana ranije
nakon što je gomila zapalila staru drvenu zgradu rezervnih oficira
i onda su sprečili vatrogasce da je ugase.
Rodes je uporedio protestante sa nacističkim smeđim košuljama
i obećao je da će koristiti "sva oružja da iskoreni"
"najgoru vrstu ljudi koju gajimo u Americi."
Oružje gardista je bilo napunjeno bojevom municijom,
iako niko u gomili to nije znao.
Zašto imate puške?! Ne razumem!
Napustite odmah ovu zonu!
Studentima je naređeno da se raziđu. Ostali su gde jesu.
Suzavac je raspršio neke od njih.
Činilo se da se gardisti povlače.
Ali onda su se pripadnici grupe G okrenuli i otvorili vatru
na studente okupljene na i oko parkinga.
Neka neko zove hitnu!
Ljudi umiru ovde dole! Dovedite odmah hitnu ovamo!
67 hitaca za 13 sekundi
Alison Krouz Sandra Šojer je ubilo dve devojke
Džefri Miler Vilijam Šreder i dva mladića...
Uključujući studenta koji je imao školarinu rezervnih oficira
i koji je jednostavno bio posmatrač.
To mrtvo dete na tlu
je bio jedan od naših.
Ako možemo ubiti naše vlastite studente,
SEM FAJNS Nordvestern uviverziet šta se to desilo... našoj zemlji?
Još 9 studenata je bilo ranjeno,
od kojih je jedan ostao trajno paralizovan.
Nekoliko stotina ljutih, ožalošćenih učenika je sedelo
i tražilo da zna zašto su gardisti pucali na njihove prijatelje.
Gdine, imate nekoliko stotina studenata...
Oficir im je naredio da se "raziđu ili ćemo ponovo pucati".
Koliko nam dajete? - Imate 5' .
Molim vas da me svi slušate!
Samo očajne molbe profesora geologije Glena Frenka
su sprečile dalju tragediju.
Govorite dr. Frank. Govorite. - Preklinjem vas sada.
Ako se odmah ne raziđete, oni će krenuti unutra i doći će do pokolja.
Hoćete li me molim vas slušati?
Isuse Hriste! Ne želim da budem deo ovoga!
To mi je samo simbolizovalo
šta je ovaj rat uradio našoj kulturi.
To su bila deca na obe strane,
MAJK HINI Vojska mladi momci iz Nacionalne garde
koji su imali vrlo malo obuke i verovatno su bili uplašeni,
i nisu bili dobro vođeni
i mladi ljudi i žene sa druge strane koji su protestovali protiv rata
iz idealističkih razloga.
I pogledajte šta se dešava
kad dozvolimo da stvari krenu loše kao što su krenule.
Prema jednoj nacionalnoj anketi, 58% Amerikanaca
je smatralo da su ubistva opravdana.
Roditelji studenta rezervnih oficira
su primili gomilu pisama mržnje,
u kojima je sugerisano da trebaju biti zahvalni jer im je sin mrtav
pošto je bio "samo još jedan komunista".
Tokom narednih dana, svuda širom zemlje,
više od 4 miliona studenata koledža
je demonstriralo protiv rata
i onoga što se desilo na Kejt Stejtu.
# Naišao sam na Božje dete
UBICE # Hodao je putem
KOJIM PRAVOM UBIJAJU # i pitah ga, gde ide
# i evo šta mi je rekeo...
448 kampusa je zatvoreno,
# Idem dolje na Jasgurovu farmu a Nacionalna garda je pozvana u 16 država.
# idem da se pridružim rok bendu
# kampovaću van zemlje Na Džekson Stejt univerzitetu u Misisipiju,
državna policija je otvorila vatru na studentski dom.
Filip Gibs Džejms Grin 2 studenta su poginula.
Još 12 ih je ranjeno.
Džekson Stejt, to je bio moj narod. To su bila crna deca.
NE MOGU NAS SVE POBITI I umrli su.
Armijski vojnik Tim O'Brajan
je sada bio nazad kod kuće u Minesoti.
Tamo je bio veliki marš
nakon pucnjava na Kent Stejtu, u Sent Polu,
i pridružio sam se maršu.
Samo sam želeo da stavim moje telo usred 100.000 ljudi,
da reč "ne" izreknem mojim telom, ako ne mojim ustima,
samo učestvujući u tom maršu. Isti marš koji sam radio u Vijetnamu
koji se činio nerazumnim i besmislenim i bez cilja,
ovde se činio razumnim i svrsishodnim
i sa ciljem, usmerenim prema glavnom gradu države
da kažu ne.
Čoveče, bio je tako dobar osećaj.
MIR SADA
Marinski kaplar Bil Erhart
je bio student na Svartmor koledžu
blizu njegovog rodnog grada u istočnoj Pensilvaniji.
I pojavila se ta poznata fotografija.
I samo sam zurio u nju.
BIL ERHART Marinci I odlepio sam.
Ne znam koliko dugo sam sedeo na tom ivičnjaku,
i ne znam je i to bilo 15'
ili sat i po. Upravo sam imao slom.
Samo plačući, nekontrolisano jecajući.
Sve o čemu sam mogao da mislim je bilo, "Zar nije"
"dosta što su nas poslali preko pola sveta da umremo,"
"sada nas ubijaju na ulicama naše vlastite zemlje. Moram nešto uraditi."
I na kraju... kad sam se konačno isplakao,
ustao sam i pridružio se antiratnom pokretu.
Sećam se kad su ta deca ubijena na Kent Stejtu,
i pomislio sam,
"Moj Bože, sada ubijamo vlastitu decu."
DŽON MUSGREJV Marinci "Stvarno smo poludeli." I nisam...
Tada sam se sakrivao od stvari.
Nisam bio ni u kakvom pokretu.
Samo sam pio.
Ali to je bila jedna od stvari... koje su mi rekle
da Americi treba buđenje.
Džon Musgrejv
prevod i obrada dragans
("Ohio" Krozbi, Stil, Neš i Jang)
# Olovni vojnici i Nikson dolazi
# Konačno smo na svome
# Ovog leta sam čuo bubnjeve
# Četvoro mrtvo u Ohaju
# Moram se spustiti
# Vojnici nas seku
# Trebalo je davno
# Šta ako sam je znao
# I našao je mrtvu na tlu?
# Kako možeš otići kad znaš?
# Moram se spustiti
# Vojnici nas seku
# Trebalo je davno
# Šta ako sam je znao
# I našao je mrtvu na tlu?
Kako možeš otići kad znaš?
# Olovni vojnici i Nikson dolazi
# Konačno smo na svome
# Ovog leta sam čuo bubnjeve
# Četvoro mrtvo u Ohaju
# Četvoro mrtvo u Ohaju. Četvoro.
# Četvoro mrtvo u Ohaju
# Četvoro. Četvoro mrtvo u Ohaju
# Kako su to mogli? Četvoro mrtvo u Ohaju
# Koliko još? Četvoro mrtvo u Ohaju
# Zašto? Četvoro mrtvo u...
Adaptirao na srpski: suadnovic